PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
Terrace House je show se šesti cizinci, kteří žijí společně
a my sledujeme jejich chování.
Připravili jsme krásný dům a auta.
- Neexistuje žádný scénář. - Ano.
Shochan je tento týden pryč na natáčení.
WASHINGTON WIZARDS
Minule jsme se dozvěděli, že Rui je náš velký fanda.
Přesně tak.
- Všímáte si detailů. - Přesně!
Jeho názory mají logiku.
Vážně to zbožňuju.
Takový Ruka... porovnávat ty dva je skoro kruté.
- Jo... - Líbí se mi, co říká.
- Ruiovi je 21. Jste jen rok od sebe. - Ruka má jen rok.
Dokáže během roku dostihnout Ruie?
To je skoro nemožný úkol.
Ale o to Rukovi jde, ne? Chce být Spider-Man.
Chce hrát Spider-Mana.
Chce se blýsknout jako Rui.
Je to jako když mladý kluk sní o kariéře v NBA.
Tak když se budeme držet té metafory, tak Ruka si ještě nesáhl na míč.
- Přesně. - To je ono.
On se teprve rozhodl, že si koupí vhodné boty.
Našel basketbalový bar,
takže své tažení začne tam.
Přijdeš na náš další koncert?
Ty chceš třetího odejít pryč?
Ne, to ne. Ale už brzy potom.
Kdybych se měla rozhodnout právě teď...
Nemyslím, že mezi námi bude něco vážného.
Někdo rád chodí na rande hned,
ale jiní to tak nemají. Jsou to dva různé přístupy.
Takže Risako nerada spěchá?
To si myslím.
Pečlivě zvažuje všechny možnosti.
- Vůbec se sem nehodí! - Kenny to dělá stejně.
- Máš pravdu. - No...
A Haruka...
- Haruka šla na večeři s Yusukem... - A zahrává si s ním.
Až bolelo se na to dívat.
Líbí se mi tvoje atmosféra.
- Atmosféra? - Chci říct,
že se mi líbí tvá energie.
To mě hned zaujalo.
Díky.
Jasně, to se mi na tobě líbí.
Vždycky jsi mi přišel roztomilý.
Doufám, že se do něj zamiluje.
Ale nastavila jasné hranice, když řekla, že ji nevzrušuje.
Ve smyslu: „Pokud ho budu zajímat i za pár let,
tak s ním půjdu na rande, když bude v balíku.“
- To neřekla. - Jo.
Tak to neřekla.
On působí jako dobrý životní partner.
Bude to pro něj pořádná výzva.
Aha.
Musí přijít na to, jak se zbavit škatulky „milej, ale nudnej kluk“.
To bude jeho příběh.
Něco podobného se mu stalo i s Lauren.
Doufám, že uvidíme, co se díky tomu naučil.
Pak jsme viděli koncert, který vše změnil pro Risako a Kennyho.
- Kenny měl velký koncert. - A došlo na slzičky.
Napsal písničku o Risako.
- Mluvil o té skladbě. - Bylo to určitě o ní.
Taky bych brečela.
Byl bych rád, kdyby sis promyslela
svou odpověď, než odejdu z domu.
Dobře, promyslím to.
Uvidíme se pak.
Proč se nepolíbili?
To byl ten pravý moment.
- Počkat, co? - Ty...
To není možný...
- Ty jsi někoho už políbil? - No jistě!
- Co? - Věřil bys tomu, Tokuii?
Myslel jsem, že ji nepolíbíš ani po svatbě.
- Že? Je to zrada. - Totální.
Ruii, co si o té scéně myslíš?
- Byl opilý, ne? - To je pravda.
Zajímalo by mě, jestli se dokáže projevit bez alkoholu.
Máš pravdu.
- Potřeboval se napít. - Jo.
Kdyby se tak dokázal chovat i bez alkoholu,
tak by se k sobě hodili.
Jí se to také líbilo.
- Asi jo. - Chce, aby převzal iniciativu.
To zní, jako by si s Risako něco měl.
- Znělo to významně. - Jako bys byl její ex.
14. TÝDEN
Vyznal mi své city. Já mu taky řekla...
JENOM CHVILIČKU, PROSÍM
...jak ho mám ráda.
- Myslím... - Chodíte spolu?
- Ne... - Rozhodla ses?
Promiň. Pořád to zvažuju.
Nebylo super ho vidět poprvé při práci?
- Myslím na pódiu. - Vypadal skvěle.
- A jak! - Kdyby mi někdo něco složil,
- šla bych na rande. - Měla jsem husí kůži.
Vážně mu to šlo.
Změnilo se tím pro tebe něco?
Jo...
I když jsem ho jednou odmítla,
dostaly mě jeho city a upřímnost.
Obdivuju, že se o mě pořád snaží,
i když já to nijak neopětuju.
Takže si ještě nejsi jistá, ale brzy se chceš rozhodnout.
Tak nějak.
- Půjdu si udělat večeři. - Dobře.
Stalo se něco, když jsem byla na Okinawě?
Pokusil se Ruka o něco?
- Ruka? - Nevím.
Ruka se o tebe poslední dobou hodně zajímá.
S Rukou nic není...
Není tam nic...
Myslím, že by se měl soustředit hlavně na sebe.
Nic se mezi námi nestalo.
Nedávno jsem s Risako mluvila na střeše.
Řekla jsem jí, že se bojím, že si s Rukou nebudeme mít o čem povídat.
A během toho se zeptala na moje city k Shoheiovi.
A to mě dost vykolejilo.
Upřímně, vážně se mi líbil. Jen abys věděla.
- Chápu. - Vážně to tak bylo.
Líbil se mi. I když jsem malovala,
dělala jsem takové věci, které by se mu líbily
nebo které by ho zaujaly.
Snažila jsem se ho ohromit.
- To jsem nevěděla. - Jo, tak to bylo.
Tolik se mi líbil.
Vzpomínám si, jak jsi mi jednou prozradila něco, co ti řekl.
Když ses ho ptala na mě,
- tak řekl, že mě vidí jen jako kamarádku. - Vzpomínám si.
Byla jsem ráda, že jsi mi to řekla, protože jsem byla zvědavá.
Tušila jsem, že to tak cítí.
Ale když jsem to slyšela nahlas...
Snažila jsem se na něj zapomenout.
Proč jsi na něj chtěla zapomenout?
- Nevíš, jestli to tak opravdu má. - Víš...
Pokud myslíš, že je fajn a vážně se ti líbí...
Líbil se mi.
- „Líbil“? Minulý čas? - No...
Kéž by.
KAORI WATANABEOVÁ ILUSTRÁTORKA
HEREC
HARUKA OKUYAMAOVÁ HEREČKA
MUZIKANT
RISAKO TANABEOVÁ FITNESS TRENÉRKA
ZAMĚSTNANEC V OBCHODĚ NA ČÁSTEČNÝ ÚVAZEK
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
MACUE, TOKIO
PARKOURISTA
Super!
To je ono.
Výborně... až na ten kotrmelec na konci.
Hezky!
Měsíc jsi byla zraněná.
Snad ti to pomohlo něco pochopit.
Jo, byla jsem chvilku mimo.
Frustrující! A ještě se to stalo na skateboardu.
Říkala jsem si: „Co to sakra dělám?“
- Jako blbec. - Bylo to vtipné.
Mám novou motivaci se učit a zlepšovat.
A jak se jinak máš?
MANAŽER MONSTERPK
Kluk, který se mi líbí, mi vyznal lásku.
- Vážně? A? - Kenny... Nevím, co mám dělat.
Nevím, jak odpovědět.
- Kennymu? - Jo.
Skoro mě políbil.
Ale v tu chvíli jsem uhnula.
- Proč? - To nevím.
Nečekala jsem to.
Tak jsem ho odbyla.
Myslím, že to byla podvědomá upřímná reakce.
- Myslíš? - Nejspíš.
Život je jako série náhodných kvízů. A v tomhle testu
jsi zareagovala instinktivně a odpověděla upřímně.
To si myslím.
I když si na 99 % věříš,
že skok zvládneš, tak to 1 % pochybností tě může zabít.
Nezvládneš to.
Tvá reakce „No, já nevím...“
značí, že si na ten skok nevěříš
nebo že na něj nechceš.
Jo, nevím si s tím rady.
NA CESTÁCH - KENNY NATÁČÍM - SHOHEI
Co děláš?
V ŠIZUOCE - KAORI PRACUJU - RISAKO
Dnes jsem se byl podívat v několika obchodech Harley.
Aha.
- Dali mi nějaké brožurky. - V Šindžuku?
Tenhle byl v Setagaje. Jen jsem se díval.
Hledám, kde bych pak po Murasaki Sports mohl pracovat.
- Chceš tam dělat? - To by bylo super.
- Vážně? - Jo.
Pořád si chceš jít za svým snem u Marvelu?
- Jo, dělat pro Marvel by bylo fajn. - Aha.
Nedávno jsi říkal, že chceš pracovat
- v kavárně v Marvel stylu. - Jo, bylo to...
Vypadalo to tam skvěle a promítají marvelovské filmy celý den.
Líbilo se mi tam.
Byl jsem se tam tuhle podívat.
- Ale nikoho teď nehledají. - Aha.
Ale dal jsem si tam pití.
Iron Manovo pivo.
- Je to parádní místo. - Jo?
Může to ode mě znít povýšeně,
ale chtěla bych, aby ses trochu srovnal.
Jak to myslíš?
Chci tím říct...
Když jsem byla u kluků z Rod Motors,
byl tam jeden třeťák, Rei. Vzpomínáš si na něj?
Jasně.
Taky chce hrát ve filmech od Marvelu.
- Má stejný sen jako ty. - Aha.
Proto si myslím, že tvé cíle jsou docela dětinské.
Měl bys víc dávat pozor na to,
- co říkáš... - Já vím, ale každý kluk chce
být hrdinou od Marvelu.
Ale je rozdíl,
když to řekne 20letý chlap
nebo třeťák.
To je velký rozdíl.
A když jsme se tě přímo ptali, co chceš u Marvelu dělat,
tak jsi nechtěl být herec. Chtěl jsi být Spider-Man.
Chápu, že jsi fanda.
Chceš střílet pavučinu z rukou.
Jen nevím, jestli bys to měl říkat lidem.
Na komiksech není nic špatného.
- Ale doufat v superschopnosti... - Vím, jak to myslíš, ale...
kdybychom použili počítačové triky, vypadalo by to opravdově.
- Vypadalo by to skutečně? - Přesně.
- Byl bys jako skutečný Spider-Man? - Jo.
- To je přece film... - Chci to zažít.
- Víš? - Chceš to zažít?
- Asi jsem to řekl špatně... - Co?
Chci, aby si lidé o mně mysleli, že jsem Spider-Man.
Je ti teprve 20, máš vše před sebou.
Ale měl bys mít realističtější cíle.
Jsem si jistá, že se najdou lidé,
kteří ti s tvým snem o Spider-Manovi budou fandit.
Ale nemyslím, že by jim šlo o tvé dobro.
Například, pokud chceš pracovat v mezinárodním prostředí,
- musíš se naučit druhý jazyk. - Jo.
Studuješ angličtinu?
- Ne, to ne. - Ne?
To by byl dobrý začátek.
Myslím, že se víc naučím v běžné konverzaci.
Myslím, že se líp učím mluvením,
třeba s turisty, které vidím v práci.
- Mluvením s cizinci? - Jo. Třeba výslovnost.
- Víš, co znamená „it's“? - Jo.
Já to nevím...
- ale zkouším to použít v konverzaci. - Použiješ „it's“?
A taky „this“. Co to znamená?
- Taky to neznám... - To je ukazovací zájmeno.
Jo. V obchodě se ptám třeba „This one?“.
Radši se učím přímo při konverzaci.
Třeba věta „Just a moment please“.
Nevím, co znamená „just“ nebo „moment“, ale „please“ znamená čekat, ne?
- „Please“ znamená... - Znamená to počkat, zůstat, ne?
Tak jsem to pochopil.
„Please“ používáš, když o něco prosíš, třeba o pár bot.
S nápadem učit se anglicky
jsi přišel asi před měsícem, že?
Je snadné říct, že něco uděláš, nebo chceš něčím být.
Ale je důležité dostát svým slovům...
a opravdu to udělat.
Dotáhnout věci do konce.
Když nic neuděláš, bude to vypadat,
- že se jen vezeš. - Vážně to tak vypadá?
Působíš trochu marně.
Nelíbí se mi to.
Skončíš jako to, co nejvíc nenávidíš. Jako nějaký zoufalec.
Ne, nechci skončit jako nějaký zoufalec.
ŠIBUJA, TOKIO
BAR A CUKRÁRNA MEGAN
Jak se máš?
- Doufám, že dobře. - Nápodobně.
Tvoje výstava se blíží.
Jo! A nevystavuješ taky někde svou práci?
SPISOVATELKA
- „Výstavu brouků“. - Příští týden. Dnes to začnu chystat.
- V centru v Roppongi? - Přesně tak.
Díky, že sis na mě udělala čas. Vím, že toho máš hodně.
- Včera jsem se setkala... - Jasně.
...s profesorem Yamanakou z Tokio Tech.
Ne, tokijské univerzity? Pletu si je.
To je jedno. Měla jsem tam schůzku.
Pracuju jako ilustrátorka už tři roky
a dokážu se tím uživit.
Bylo mi řečeno, že se teď nemám soustředit na výdělky,
ale spíš na zlepšení kvality mé práce,
a že bude pozdě na zlepšování, když popularita opadne.
- To je hrozný! - Šokoval mě.
Jako by mi došla šťáva a všichni na mě měli zapomenout.
- To ne! Proč? - Možná to nepoznal, ale cítím ten tlak.
Upřímně, lidé mě znají a cítím, že tohle je má chvíle.
Pokud se rychle nezlepším, přijdu o práci.
Proč se cítíš tak mizerně?
Vždycky mě to napadne, když se dívám na svou práci.
Přijde mi, že nedokážu přijít s ničím novým.
Vím, že mí fanoušci mají rádi takovou ucelenost.
Ale mám pocit, že mě zchroustají a pak odhodí.
Je těžké se snažit o oboje.
Máš práci přímo před sebou,
ale taky musíš myslet na to, co bude za tři nebo pět let.
Bojím se, že nemám inspiraci a mé výtvory nemají šmrnc.
- Nemám čas na umění. - Já to chápu!
Taky mě to trápí.
Nedávno jsem byla v Šibamatě s jedním klukem, Shoheiem
z Terrace House, a to bylo takové vyživující.
Jinak jsi jako ty ručně dělané čínské nudle.
Postupně tě ořezávají jako tao siao mien.
- Jsem menší a menší. - Přesně tak.
Chtěla bych se vzepřít všemu, co mě drží zpátky.
Mám komplex z toho, že neumím kreslit,
a proto jsem se přihlásila do umělecké školy.
Páni, super.
Vadí ti, že nemáš titul z umění?
- Hrozně moc! - Vážně?
Ten kluk, Shohei, vystudoval uměleckou školu.
Zajímá mě od prvního dne.
Ale ne tak, že bych se s ním chtěla vodit za ručičku.
- Ne? Aha. - Ale chci kreslit tak,
aby se mu to líbilo.
Cítím se vůči němu méněcenná, protože nemám titul.
Všechno, na čem dělá, je zajímavé.
Má talent a daří se mu...
oslovovat jeho cílovou skupinu.
A mně pak přijde, že jsem jen průměrná
a oslovuju jen všeobecné publikum.
Někoho takového nepotkáš každý den.
Ne, je to vzácné. Ale nemůžu mu to říct.
- Je to trapné. - Vážně?
- Jsem doma. - Vítej!
- Ahoj. - A naše tajemství je prozrazeno.
Něco tu krásně voní.
- Chystáme taco párty. - Vážně?
- Alias „tacopa“. - Taco pár...
„Tacopa“ jako tako párty nebo takojaki?
Vážně? To je super.
Věděli jsme, že když jsi byl na Okinawě, tak ses zbláznil do tacos.
Moc díky. Díky!
- Není Kaori zlatá? - A díky za obrázek.
- Risako, to jsi kreslila ty? - „Díky, Kenny“.
- Naše poslední večeře. - Naposledy.
- Díky za všechno! - Díky.
Neříkej to, je to smutné.
- Dobrou chuť. - Dobrou chuť.
- Nápodobně. - Je to super.
Výborné!
- Mňam. - Není to super?
Jak se ti tu líbilo?
Vážně skvěle.
Potkal jsem tu pár skvělých lidí.
Přivítali jsme společně Reiwu.
- Jo. - Že jo?
- Reiwa... - Oslavili jsme taky tvoje narozeniny.
Odnesu si odsud skvělé zážitky.
Kdy odjíždíš?
- Asi v osm ráno. - Dobře.
- To je brzy. - To ano.
Ale budu vzhůru.
Jdu do koupelny.
Chci mu toho tolik říct, ale držím se zpátky. Stydím se.
- Promluv si s ním. - Nevím, co říct.
Máš pravdu, ať nelituju.
Co?
- Má jiné oblečení. - Převlékl se?
Bylo to moc těsné tričko.
- Máš dost jídla? - Jsem plný.
Můžeme si promluvit?
- Bavte se. - Na střeše nebo v herně?
Určitě střecha.
Zajímalo by mě, co si řeknou.
- Co mezi nimi je? - Netuším.
Doufám, že se nerozloučí nějakou nudnou frází.
Nech je být. Stejně odchází. Co je špatného na frázích?
Kdo si myslí, že je, když vytahuje to „mám-nemám ho ráda“?
Je to vopruz.
Nehezká slovíčka.
Kaori se přiznala, že něco k Shoheiovi cítí.
Musí to být vážné, když jí záleží na jeho názoru na její práci.
Shohei je prostě jediný člověk v jejím okolí,
kdo dokončil uměleckou školu, jako chce ona.
Takže je teď pod velkým tlakem
a chce, aby pochválil její práci.
To nezní moc romanticky.
Zajímavé. A teď to nejpalčivější.
- To je výzva! - Do toho.
Ruka a jeho nemilosrdná moudrost!
Že?
Co mě nejvíc mate...
on se nechce stát hercem.
- Spider... - On chce střílet pavučiny ze zápěstí.
Chce, aby to vypadalo tak,
že to opravdu dokáže.
Takže chápe, že pavučiny nebudou opravdu vycházet z jeho zápěstí.
- Ale to... - Alespoň ví,
že k tomu potřebuje na pomoc počítačové triky.
Torichan, ty z něj děláš šaška.
- Možná... - Možná bychom mohli...
Počkat...
Možná bychom mohli zvážit, jestli můžeme střílet sítě z rukou.
- Možná to jde. - Prosím?
- Neměli bychom se omezovat. - Víš, pavouci to dokážou.
- Pavouci? - Jistě.
- Co? No jasně, pavouci ano. - Skuteční pavouci.
Pavouci to umí. Je to v jejich DNA.
Počkat. Tak moc jsme se snažili vyjít Rukovi vstříc, že z toho blbneme.
- To jsme tomu dali. - Fuj!
Prostě chce, aby na něj někdo aplikoval počítačové triky
a vypadalo to, jako když střílí pavučiny.
- To je vše. - Ve zkratce.
Takže může jít do Universal Studios
a navštívit jednu z atrakcí, která to umožňuje.
- To by stačilo ne? - Takže mu to stačí vyzkoušet jednou?
Asi ano.
Myslím, že Ruka chce být opravdový Spider-Man.
„Opravdový“? Jak?
- Co to znamená? - Chce, aby to bylo skutečné.
Páni, Rukův obhájce to nevzdává.
- To je odhodlání. - Páni!
- Kde našla tu sílu? - Nevzdá se.
Obdivuhodné.
Díky takovým žertům musel být dřív vážně populární.
To ano, ale ve věku, kdy je to ještě roztomilé.
Až do teď to nevadilo.
Je to pořádný oříšek. I s tím marvelovským barem,
myslel jsem, že si o něm něco zjistil,
ale on ani nevěděl, jestli nabírají.
- Přesně. - A když se ho ptala, co pak udělal,
tak řekl, že si dal Iron Manovo pivo.
Je to jako epizoda ze seriálu My First Errand.
- Přesně. - Říkal to všechno vážně.
Stejně tak ve chvíli, když se ho zeptala, jestli se učí anglicky.
Řekl, že to není jeho styl.
- Že komunikuje srdcem. - Jo.
„Nevím, co znamená ,it's‘...“
Jak to může nevědět?
Vždyť to není ani celé slovo.
- Ale jazyk se lépe učí... - Obhájce má protiargumenty.
...v prostředí, kde se tím jazykem mluví. Je to rychlejší.
- Tak se učí děti. - Přesně.
- Kdyby byl dítě. - Ale on je dítě.
Fajn, odteď ho budeme považovat za dítě.
Co se týká angličtiny, je jako nepopsaný list.
Může se ji naučit rychle. Co myslíš ty, Ruii?
Já jsem začal v 18 letech po přestěhování do Ameriky.
Předtím jsem neuměl ani slovo.
Ale teď umíš! Ruka má ještě naději.
Nemyslím, že tyhle dva můžeš srovnávat.
Dokonce i jeho japonština je pochybná.
- Máš pravdu. - To ano.
To znamená, že má v hlavě spoustu prostoru pro angličtinu.
- Tak to funguje? - Má terabajty volného místa.
- Má potenciál. - Spoustu místa.
Chci znát další anglická slova, o kterých si myslí, že je zná.
„Pan“ bude další z nich.
- Určitě. - To není angličtina, Ruko.
Máš pravdu.
Rád bych mu řekl, že to není angličtina.
- Občas se hodí být trochu hloupý. - On je víc než jen „trochu“.
Promiň, že jsem si tě ukradla.
To nic.
Je zima, nechceš bundu?
- Ne, díky. - Vážně?
Dal jsi mi čas
přemýšlet o mých citech.
- Jo. - Takže...
Asi po mně budeš chtít jasnou odpověď.
Ale já ji ještě nemám.
Pořád nevím, co mé srdce vlastně chce.
Ale nechci se toho jen tak vzdát.
Na to mi na tobě příliš záleží.
Takže...
když budeš souhlasit...
chtěla bych ještě trochu času...
- Ještě trochu času... - Jo.
...abych tě líp poznala.
Ale to je takový nijaký
a já chci abys věděl, že to beru vážně.
Jasně.
- Takže odejdu z domu s tebou. - Co?
Taky odejdu.
- Když zůstanu... - Co?
Co to povídáš?
Kdybych zůstala, mohla bych se toho tolik naučit.
Ale chci se teď soustředit na práci
a trávit čas s tebou.
Chci tě poznat.
- Takže taky odejdu zítra. - Vážně?
- Jo. - Opravdu?
Jasně.
- Jsi zmatený? - Ne, chápu to.
- Chápeš? - Jasně.
A mám radost. Opravdu velkou radost.
Můžeš ke mně blíž?
Půjdu sem.
Těším se, až tě poznám blíž.
Nápodobně.
Půjdeme dolů?
Ty dobroty vypadaly skvěle.
To s mangem?
- S mangem? - To ne?
- Podívej na ně. - Ahoj.
- Čau! - Pardon, že nám to tak trvalo.
- Chceš si to přečíst? - Chci si číst One Piece.
O čem jste mluvili?
No...
Mluvili jsme o tom, že přemýšlím o odchodu...
Takže... zítra odejdu s Kennym.
- Počkat, co? - Vážně?
Myslíš to vážně?
Jo.
- Počkat. Můžu se zeptat? - Jasně.
Chodíte spolu?
- Ne. - Co? Ne?
- Promiň. - Nechodíte spolu?
- Fakt ne? - Proč ne?
Poprosila jsem Kennyho ještě o trochu času, abych ho líp poznala.
Takže...
Přemýšlela jsi nad tím dlouho.
Vím, jak tě to tížilo.
Jsem ráda, že si to chcete ujasnit.
Není kam spěchat.
To je smutný.
Vážně smutný.
Tolik jsme si lezly na nervy.
Doufala jsem, že se nám jednou
povede se vzájemně pochopit a porozumět si.
Mrzí mě, že zítra odejdeš.
Vím, jak nedospělá dokážu být.
Ale ty ses mi postavila čelem.
Možná to zní divně, ale byla to užitečná hádka,
oceňuju to.
Hodně jsem si z toho odnesla.
- I když jsme si nerozuměly. - Samé skvělé lekce.
Ty jsi mi tolik pomáhala, Kaori. Pořád.
Díky, že jsi tu pro mě byla.
Se Shoheiem jsem se vždycky skvěle bavila.
No jasně.
- To je celý on! - Je s tebou pořád sranda.
S tebou je zábava, ale občas vypustíš z pusy nějaké moudro.
Když mi bylo úzko, byl jsi tam, Ruko.
Mám tě moc ráda.
Mám ráda vás všechny.
Ale ještě víc chci doprovodit Kennyho na jeho cestě.
Chci ho víc poznat, a proto odcházím.
- Abych nebyla osamělá. - Odcházíš v dobrém.
Jo.
Přesně tak. To je ono.
- Na to se napijem. - Jo.
- Napijem se! - Jo!
Risako...
díky, že jsi byla má kamarádka.
- Můžeme si promluvit? - Prosím?
- Pokecáme. - Dobře.
- Je to hořkosladký. - Bude tu bez tebe prázdno.
Jsme skoro stejně staří,
- spoustu nocí jsme trávili spolu. - Jo.
- Bylo to fajn. - To jo.
Doufám, že zůstaneme přátelé,
- i když odejdu. - Samozřejmě.
- Řekli jsme si, že budeme přátelé navždy. - Vzpomínám si.
- Přijde mi to tak dávno. - To je pravda.
Jak to jde s Kaori?
Slyšela jsi to, ne? Plánovali jsme večeři...
- Jo, byla jsem u toho. - Vzpomínáš?
Jaké to bylo?
Je normální na rande občas mlčet?
Asi jo.
Je divné neustále mluvit, bez přestávky.
Asi...
se naše názory na to liší.
- Jo? - No, nevím.
Myslím, že příliš přemýšlí...
nad mlčením, které občas nastane.
Co myslíš?
Kaori je hodně vnímavá k potřebám druhých.
Je to dobrá vlastnost.
Možná jen potřebuje vědět, že se dobře bavíš.
Bylo by fajn, kdybys měl stejnou ohleduplnost vůči ní.
Tobě možná
náhodné chvíle ticha nevadí.
Ale ji to zneklidňuje.
Měl by ses pochlapit
a ukázat, že ti taky záleží na jejích pocitech.
Máš pravdu.
- Zvládneš to. Jen se snaž. - Dobře.
- Jsme v tom spolu. - Taky ti držím palce.
Dám to.
Jdeme.
Máš tak málo zavazadel.
Zbytek si nechám poslat.
To je vše, co máš?
Ne, mám toho kupu.
- Promiň, máš to? - Klíč kouká ven.
- Klíč trčí ven. - Díky! To je super.
Díky.
RISAKO A KENNY, DÍKY
Díky.
- Nevěřím, že opravdu odjíždím. - Jo.
Jako by to bylo jen jako.
Měla bych být smutná, ale brzo se zase uvidíme.
- Jasně. - Tak to působí.
Jako obvyklé ráno.
Opravdové to začalo být, když jsem tě viděla balit.
- Dostihne mě to asi až doma. - To jo.
- Taky si myslím. - Že?
- Lituješ? - Vůbec ne.
- To bylo rychlé. - Vážně rychlé.
- Odpověděla dřív, než jsi domluvil. - Nelituju.
- Půjdeme? - Jdeme.
Tohle je těžký.
- Obejmi mě! - To je moc.
Bude mi smutno.
- Opatruj se. - Taky chci obejmout.
- Díky. - Díky.
Nechce Kennyho pustit!
Páni, až tak?
Jako malej kluk.
- Díky tobě. A tobě. - Díky... Promiň.
- Díky. - Díky.
- Uvidíme se na dalším koncertě. - Budu ti fandit.
Díky.
Hodně štěstí.
Tak půjdeme.
- Díky. - Moc díky.
- Mějte se. - Nezlobte.
- Sluší jim to spolu, že? - Jo.
Ahoj.
- Mějte se. - Uvidíme se brzy!
A jsou pryč.
Jsou pryč.
SUEHIROČO, TOKIO
Dobré ráno!
MUZIKANT, HRÁČ NA UKULELE (EDEN KAI)
- Žádné tašky? - Dlouho jsme se neviděli.
- Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
- Už je to dlouho. - To ano.
Fakt dlouho.
Vlastně asi jen dva týdny.
- Už dva týdny? - No, nevím. Možná jen týden?
Vzpomínám si, že ses chtěla učit na ukulele.
Chci tě vzít do hudebnin, kam často chodím.
- Fajn! - Nechají nás si tam zahrát.
- Super. - Je to přímo tady.
- Druhé patro. - Nad obchodem s čajem?
Jo.
Jmenuje se to Tokyoite.
MUSIC SPACE
AKIHABARA
- To je super! - Jo.
Dám si čaj s mlékem.
- Čaj s mlékem? - Jo.
V Haradžuku prý staví nový zábavní park o tapioce.
- Bylo to ve zprávách. - Zábavní park?
- Můžeš ochutnat... díky. - Díky!
- Platí se vstupné? - Nevím, ale můžeš ochutnat všechny boby.
- Tolik různých chutí na jednom místě. - Vážně?
To je C.
Takhle?
- Jo, prsteníčkem... - To je C?
Jo, na třetím pražci. To je ono.
- Hraješ dobře. - Vážně?
A nakonec zahraješ... G7.
- Kde to bylo? Tady? - Přesně.
Takže to je základní linka,
ty hraj akordy a já...
Páni.
- To jsi vymyslel? - Jo.
- Pěkný. - To je skvělý.
- To tě napadlo? - Ano, improvizace.
To je hustý.
- Měl bys zase někdy přijít. - Do domu?
- Vážně? - Jo.
- V srpnu... - Kdy zase odlétáš?
Odlétám pátého. Ale už třetího jedu do Kagošimy.
A pak se do Japonska vrátím asi až v zimě.
- Vážně? - Asi jo.
Chtěl bys někam jít, když jsi tady?
Jen zřídka se do Japonska...
dostanu v létě, takže...
- Rád bych na slavnost ohňostrojů. - Prima nápad.
- Snad se ti to podaří. - Snad.
A abych byl úplně upřímný...
- Přitahuješ mě. - Aha.
Takže pokud by ses chtěla sejít potřetí,
může to být rande?
Můžeme jít třeba na tu slavnost.
- Co myslíš? - Ohledně rande?
- No, to jsem...
Takže kdybys mě nepřitahoval, tak nepůjdeme?
Jak to říct...
Mám tě ráda,
ale mám tě ráda jako kamaráda,
ne jako partnera.
Aha.
Ráda bych
tě poznala blíž jako kamaráda.
Nevím, co se stane pak.
Půjdeme na tu slavnost.
Chceš ještě jít?
A ty?
- Promyslíme to. - Tak dobře.
- Musíš už jít? - Asi ano.
Doprovodím tě.
- Bylo to fajn, díky. - Díky! Zavolej mi.
Yusuke!
Je to skvělej kluk, ale...
Vždycky to končí zlomeným srdcem.
Brutální...
- Že jo? - Fakt brutální.
Ona mu řekla, že je její typ.
Neříkají to ženy často?
Ale musela vědět, že ho vodí za nos.
Bylo to od ní tvrdý, když ví, co k ní cítí.
Ale počkat.
Z opakování takových zážitků se hodně naučí.
Může si za to sám, že se zamiluje jen do vzhledu.
- Pravda. - Hodně s tím spěchá, že?
- Líbí se mu sladké tvářičky. - To je jedna z věcí,
kterou se o sobě dozvěděl. Má se co učit.
To nic. Není to smutné.
Snad se zamyslí nad tím, jak se jako partner chovat.
Od oblečení až po gesta.
- Snad mu to dojde. - Mělo by.
A pak nám z domu odešla i Risako.
- To bylo překvapení. - A velké.
Shodneme se, že Kenny nikdy nevystihne správný moment na polibek.
- Byl úplně mimo. - Tokuii, co si myslíš?
- To načasování... - Byl to šok.
Načasování bylo hrozné.
Jak se na něco takového může člověk připravit?
Na dospěláka to bylo bídné.
- Dětinské. - Jo.
Ruii, ty máš lepší načasování?
- Načasování? - Když jde o polibek.
Pořád boduješ, tak musíš vědět...
Copak to má něco společného?
„Ty boduješ, co?“
Mluvíš s jedním z nejlepších basketbalistů.
Ženy mají rády prostor.
- To je dobré vědět. - Jistě.
Nemůžeš se přiblížit moc rychle, ale měl bys vědět, co je už moc daleko.
Přesně tak, Kenny by se to měl naučit.
- Jde na to moc rychle! - „Jsem tady, polib mě!“
Musí si myslet, že to dělá dobře.
Nacpal svůj obličej na její a chytil ji za vlasy...
- To se mi nelíbilo. - Bylo to divné.
Podle polibku jsou na tom s Rukou stejně.
Stejně jako Ruka...
Neměřme zdravý rozum v jednotkách Ruka.
„Stejně jako Ruka.“
„Ruka“ je nový termín pro nevyzrálost.
Myslím ale, že Ruka chápe osobní prostor.
Myslím, že načasování polibku by zvládl.
- Kenny myslí jen na sebe. - Přesně.
Ruka se umí vcítit do ostatních.
- Projevuje city, často pláče. - Jo.
Další scéna bude tento týden poslední, že?
Nejspíš poznáme nové členy.
- Určitě je uvidíme. - Od nohou až po záda.
- Do toho. - Ale pro Ruie to bude mučení.
Ty je uvidíš až mnohem později.
- Máš pravdu. - To je kruté.
Bude to dlouhé čekání.
HON-ACUGI, KANAGAWA
GRILL JAKINIKU, NAMI
Nestíhám, řekni mi víc.
Znáš pořad Terrace House?
- Viděl jsi ho? - Jo, viděl.
- Přemýšlím, že se nastěhuju. - Cože?
- Přemýšlím, že se nastěhuju. - Aha, nastěhuješ.
- Budu tam žít. - Aha.
- Jo. - Mami, tati, nebude vám smutno?
Zvládneš to, tati? Určitě ti bude smutno.
- Jo. - No...
Bude mu smutno.
Možná bude zase brečet.
- Neříkej to! - Možná budeš zase brečet.
- Řekni, ať nechodím. - No,
stejně odejdeš i na vysokou.
Co tím chceš získat, Emi?
- Chci se zamilovat. - Vážně?
ŠIMOKITAZAWA, TOKIO
PING PONG
WORLD OF FIRST LOVE SNEEZE
Ahoj!
Jak se máš, mami?
Máš chvilku?
Takže,
přijali mě do televizního pořadu Terrace House.
Budu tam žít společně s dalšími lidmi.
Celkem šest lidí. Tři kluci a tři holky.
Na konci října začnu konečně pravidelně psát.
Pobyt v tom domě bude další krok k dosažení mých cílů
a splnění mých snů.
Díky, mami.
Mám tě rád. Posílám pusu.
Ahoj, pak se ozvu.
TERRACE HOUSE: TOKIO 2019-2020
Překlad titulků: Jan Tvrdík